Frøken, er alt i orden med deg?
Det må ha vært varmen. Du blør litt på leppa.
Unnskyld. Du glemte denne.
Det blør fortsatt. Ta dette.
Du bør kanskje sette deg? Skal jeg kjøre deg til et sykehus?
Jeg heter Alfredo. Hva heter du?
Mitt navn?
Veska lå åpen på gulvet.
- Jeg beklager. - Vil du ha penger til en drosje?
Vet du hva du heter? Husker du det?
Det var maleriene, ikke sant? Kunsten har makt over oss.
Mesterverk har enda større makt.
De fleste lærer aldri å forstå kunsten, men det gjør vi to.
Jeg må gå.
Vent. Her er penger til drosjen. Bare ta dem.
Frøken?
Frøken Manni!
Hørte du meg ikke? Kriminalinspektør Manetti har ringt.
Han har ringt flere ganger. Det virket viktig.
- Hvem? - Manetti. Kriminalinspektøren.
Hvem erjeg?
Manni.
"En sovetablett før du legger deg. Anna Manni".
Nummeropplysningen? Jeg søker nummeret til Anna Manni i Roma.
Hei, dette er Anna. Legg igjen beskjed...
Gå tilbake...
- Hvor er vi? - I Roma.
- Du kommer ikke forbi her. - Jeg er politi.
Jeg kjenner henne. Hvor har du vært?
Vi fant henne for en time siden. Manetti vil snakke med deg.
Hun har vært død i tolv timer. Det virker som det er samme morderen.
Han har voldtatt 15 kvinner og drept de to siste.
Du skal reise til Firenze der han har voldtatt tre kvinner, -
- men fortsatt ikke drept noen. Tre i Firenze, resten i Roma.
Du har fulgt alle sakene her, og du vet hvordan han opererer.
Du drar i morgen og utveksler informasjon med våre folk i Firenze.
Men gjør det diskret. Du er glup. Jeg kan stole på deg.
Han vil visst forsette å drepe. Den drittsekken!
Han er helt syk. Har du sett de han har drept?
Anna! Jeg drar også nå.
Skal vi dra hjem til deg og spise pizza og se på video?
Marco...!
Du glemte tjenestevåpenet ditt, kriminalassistent Manni.
Kom du til Firenze bare for å lete etter meg?
Nå har du endelig funnet meg.
Jeg vil ha deg slik du var i morges.
Med blødende lepper.
Jeg ville så gjerne få kysse din blødende munn og lepper.
Nei! Hold deg våken!
Da du så på de maleriene fikk du den følelsen, ikke sant?
Følelsen...!
Nei! Hold deg våken!
Nei...!
Stopp!
Hva har skjedd? Slapp av!
Finn ham!
Vi er ambulansepersonalet.
Teknikerne undersøker rommet. Hvordan er det med Anna?
- Det ser forjævlig ut her. - Denne lå ute i gangen.
Da er vi klare. Resultatene kommer om noen dager.
- Har du lyst til å snakke nå? - Ja.
Hadde mannen noen spesielle kjennetegn?
Nei.
- Kan du identifisere ham? - Ja.
- Hadde du sett ham før? - Ja.
På politistasjonen. Han er identisk med fantombildet.
Vi gjør alle kliniske tester, bortsett fra HIV.
HIV-testen bør tas etter én måned, tre måneder og etter et halvt år.
Jeg vet at det er tøft, men det må gjøres.
Jeg beklager dette, men loven krever det.
Dette vil få deg til å slappe av. Men det er ingen tvang.
Du trenger å hvile, så du får igjen kreftene.
Slapp av. Hukommelsestap er nesten alltid forbigående.
Legg deg ned en stund og prøv å sove.
Anna, jeg er rett utenfor. Hvil deg nå.
Er alt i orden?
Du har knust glasset ditt. Skal jeg hente førstehjelpsutstyr?
Nei.
Du burde plastre såret. Det blør kraftig.
- Gjør det vondt? - Nei. Det bare svir litt.
ROMA
Anna...! Hei.
La meg ta bagen din.
Hvordan har du det?
Kriminalinspektøren er på vei. Lykke til.
Internavdelingen venter på deg. De kjenner hele saken, så slapp av.
- Hvorfor har du klippet deg så kort? - Jeg vet ikke.
Det føles bedre sånn. Er det et problem?
Absolutt ikke. Her...
Nytt skilt og nytt tjenestevåpen. Som erstatning for det den dritten stjal.
Det handler ikke om forsømmelse. Kommisjonen deler min oppfatning.
Jeg er glad i deg, og jeg verdsetter arbeidet ditt.
Det som skjedde var fryktelig. Det var kanskje delvis min feil.
.9 mm.
Stålforsterkede patroner. Beste forsvarsvåpenet som fins.
Du skal jobbe på hovedkontoret en stund. Det er mye å gjøre der.
Og du skal gå til en psykolog to ganger i uka.
Vi skal ta ham. Hvor han enn befinner seg.
Du sa at når de begynner å drepe, slutter de aldri.
Men han drepte ikke meg. Han vil ta meg levende.
Vi behøver ikke å lete etter ham.
Du skal få politibeskyttelse døgnet rundt.
To av våre beste menn.
Hei, dette er Anna. Legg igjen beskjed etter pipetonen.
Jeg ble sendt til Firenze-
- fordi jeg for det meste jobber i antivoldtektsgruppa.
Det begynte med noen voldtekter i Roma og omegn, -
- og så fortsatte det med tre tilfeller i Firenze i løpet av en måned.
Jeg skulle utveksle informasjon med det lokale politiet.
En morgen ble jeg oppringt på hotellrommet.
En kvinne sa at hun visste atjeg jobbet med saken.
Hun trodde hun visste hvem morderen var.
Jeg har glemt navnet hennes.
Hun sa at han var i byen og skulle besøke Uffizi-galleriet.
Hvordan visste hun det?
Hun sa bare at han skulle være der den morgenen.
- Ringte du politiet i Firenze? - Nei. Jeg dro til museet.
Jeg hadde en svak anelse om hvordan han så ut...
...forjeg hadde sett fantombildet.
Det var en sjanse å ta, men jeg gikk i alle fall dit.
Ganske dumt, hva?
Jeg har alltid vært selvsikker.
Jeg tenkte at hvis jeg så ham, skulle jeg arrestere ham-
- eller skyte ham hvis det ble nødvendig.
- Hva skjedde på museet? - Det var lang kø.
Stor forvirring.
Da jeg kom inn... Det var så merkelig.
En rar atmosfære.
Maleriene...
De fløt liksom rundt.
Jeg ble med en gruppe turister og gikk inn i et rom...
Jeg gikk inn i maleriet. Jeg liksom bare forsvant inn i det.
Jeg så på det da...
- Jeg vet at det høres sprøtt ut. - Vi bruker ikke det ordet her.
Symptomene er: Svetting, kvalme, angst, hallusinasjoner, -
- dyp depresjon og personlighetsforandringer.
I 1817 besøkte den franske forfatteren Stendahl Firenze.
Han beundret kunstverkene i Santa Croce-kirken-
- da han ble overveldiget av veldig sterke følelser.
Han var den første som beskrev fenomenet i sin dagbok.
Det som du opplevde på museet kalles "Stendahl-syndromet".
"Følelsen er så sterk, og den er en veldig sjelelig opplevelse."
"Å, om jeg bare kunne glemme den."
Syndromet er koblet til en viss form for lykke.
Men allikevel ønsket han bare å glemme det.
Hei, Anna. Står til?
Hei. Fårjeg komme inn?
Er alt bra med deg? Dumt spørsmål.
Jeg tok med meg noen videofilmer. Buster Keaton. De er morsomme.
Dypfryste pizzaer...
...og en bukett blomster til deg.
- Jeg vil ikke ha dem her. - Jeg lar dem ligge på bordet.
Har du begynt å spise sjokolade? Det har du ikke gjort før.
Nå likerjeg det.
Jeg savner deg, Anna.
Jeg kan ikke elske, Marco. Jeg orker ikke å tenke på det engang.
Jeg er ikke din kvinne lenger.
Nei...!
Beklager, men det er så lenge siden vi elsket.
Jaså, det er altså sex du vil ha?
Vil du knulle? Knulle...?
- Snu deg rundt! - Hva gjør du?
Nå er detjeg som knuller deg!
- Gi deg! - Du liker detjo!
- Anna... - Hold kjeft!
Jeg er ikke ferdig ennå!
Jeg ville knulle ham som en mann. Slik menn gjør det.
Tanken på å bli knullet får meg til å spy.
- Jeg er redd. - For hva?
Noe inni meg får meg til å ville skade meg selv.
Jeg skjærer meg selv... Oftest i hendene.
Men jeg gjør det ikke bevisst.
Eller kanskje jeg gjør det.
Den fysiske smerten plager meg ikke.
Smerten får meg til å føle atjeg lever.
Nå skal vi se... Du har hatt to alvorlige opplevelser.
Du ble overfalt av en voldtektsmann.
Det er stor risiko for at han vil prøve seg igjen.
Du fikk dessuten et sjokk da du så på de maleriene.
Deretter hallusinasjoner. Stendahl-syndromet er også viktig.
Du blir snart frisk igjen, og følelsen kommer til å avta.
Akkurat nå bør du undersøke om du kan elske deg selv mer.
Du må ikke forakte deg selv for at du ble voldtatt, -
- eller for at han ville ha deg. Det er ikke din feil.
- Hvor bor familien din? - I Viterbo.
Flytt dit en stund. Jeg skal si fra til sjefen din.
Vi kan fortsette å møtes selv om du bor der.
Jeg vil ikke tilbake dit.
Jeg ble politi for å komme vekk derfra.
Bort fra brødrene mine, skolekameratene...
...og bort fra huset og far.
Anna! Du er hjemme igen!
- Du henger fortsatt her på torget? - Julio, kom hit!
- Har du fått sparken i politiet? - Nei. Jeg har permisjon.
- Stikk innom Marios gym. - Pass deg, jeg har trent hardt!
Hei, far.
Vi skal spise middag nå. Brødrene dine har kommet.
Du har ny frisyre... og nye klær. Du er forandret.
Du ser ut som en gutt.
- Hvorfor sa du det? - Fordi hun ser ut som en gutt.
Hun har nettopp kommet, og du gjør henne lei seg!
- Henviste politiet deg til en lege? - Psykolog.
Er det virkelig nødvendig?
Ja, jeg synes det. Jeg har problemer.
- Er museet stengt? - Restaureringen har pågått i to år.
Anna!
Far gikk aldri til museet. Mor tok meg med dit.
Hun lærte meg kunsthistorie. Hun var maler.
Hvorfor kom du til å tenke på dette akkurat i dag?
Jeg vet ikke.
Jeg reiste forbi museet. Det er stengt for restaurering.
Så husketjeg det. Skal jeg prøve å male noe selv?
Det er en utmerket idé.
- Ikke slå så hardt, Anna! - Vi trener.
Hva venter dere på?
Ålreit, skal vi slåss på ordentlig?
Så jeg gikk fra ham. Visst var han god i senga, -
- men han var liksom for mye av det gode. Forstår du hva jeg mener?
Han presset meg hele tiden, og til slutt var det noe som brast.
Gutter trengerjo ikke å være helt ærlige...
Jeg tror ikke på eventyr, -
- men jeg setter pris på en gentleman av og til.
Jeg har lyst til å kysse deg også.
Han ville aldri kysse, i motsetning til meg.
Jeg liker oralsex.
Jeg vet om et sted her borte der de lokale horene går.
Kom...!
En hore fra Senegal ringte oss.
Hun betjener sine kunder her. Hun fant henne der inne.
Det er han igjen. Samme framgangsmåte.
- Hva så du? - Jeg kom hit alene...
Jeg vet ikke hvem hun er.
- Hva med deg? - Jeg har aldri sett henne før.
Det er helt klart Alfredo.
Han kalte seg for Alfredo, men jeg tror ikke på det.
Det er ingenting å være redd for. Vi beskytter deg døgnet rundt.
Gutten der nede heter Parisi. Han har vært kaptein i marinen.
Her er telefonlista.
Jeg fatter ikke. Hvorfor vil du ringe til alle han har voldtatt?
Jeg vil bare snakke med dem. Hvem vet, jeg lærer kanskje noe.
Hvorfor kom du hit med dette? Du kunne ha fakset det.
Nei. Jeg ville... Jeg ville treffe deg.
- Anna, send hit Marco! - Nei. Han må dra.
- Hva ville du, sa du? - Få treffe deg.
Jaså? Og hva ser du?
- Hva heter du? - Vincenzo Gorlai.
Er moren din hjemme?
- Jeg heter Anna Manni. - Kjenner jeg deg?
Nei. Jeg er politi. Jeg jobber for ARD.
- Hva kan jeg hjelpe deg med? - Fortell om det som skjedde...
Jeg beklager, men jeg svarer ikke på noen spørsmål.
- Jeg vet hvor vanskelig det er... - Jeg vil ikke diskutere saken!
Jeg står her med barna mine. Jeg var heldig som ikke ble drept.
Nå vil jeg ikke rippe opp i det igjen.
Vil du virkelig vite hva som skjedde?
Jeg stolte på ham. Jeg lå ute på en åker.
Han tok strupetak og klemte hardere og hardere.
Jeg kjente atjeg ble sønderrevet mellom beina.
Hver gang han slapp taket, slo han meg i ansiktet.
Han hadde et stinkende åndedrett. Og jeg husker atjeg tenkte:
"Denne jævelen er ikke så ulik min eksmann. Den grisen!"
Byen er full av sexgærninger.
Folk som flytter fra storbyen må betale en veldig høy pris...
Unnskyld, Anna. Jeg mente det ikke.
Tåler du ikke å se blod? Se...!
"Jeg spiser sammen med Alessandro. Vi ses. Far."
- Hallo? - Hallo, Anna.
Jeg har savnet deg. Jeg har tenkt mye på deg.
Følelsen er så sterk at den minner om medfølelse.
Det er en sjelelig opplevelse. Bare jeg kunne glemme den.
Ja. Bare jeg kunne glemme den.
Stendahl kunne ikke det.
Og du, Anna? Kan du glemme meg?
Jeg har virkelig savnet deg.
Tenn aldri tre lys med bare én fyrstikk. Det betyr ulykke.
Kan du høre lyden av rennende vann?
En fullkommen... ren lyd.
Husker du da du var ren?
De narkomane kom ned hit, men noen må ha skremt dem.
Nå knarker de et annet sted.
Skrik...!
Nå skal vi leke en lek.
Vi befinner oss tre kilometer øst for motorveien!
Ingen spor etter Anna.
Helikopteret har snudd. Det fortsetter å lete i morgen tidlig!
Ja, visst fortsetterjeg. Hvor mange flere kan du avsette?
Ring, ring, ring...!
Jeg likte også å snakke i telefonen.
Den gangen jeg ringte deg i Firenze hadde jeg denne stemmen:
Du kjenner ikke meg, men det er noe jeg vil du skal vite.
Mannen du leter etter skal besøke Uffizi-galleriet i formiddag.
Ja. Jeg elsker å ringe folk.
Og du gikk på det. Jeg hadde sett deg i Roma, -
- og jeg visste hva du ville.
Du ville ha meg.
Du liker meg, ikke sant?
Jeg vet atjeg kan stole på deg. Og jeg elsker deg også.
Du har fått ny revolver.
En kraftigere.9 mm.
Denne her stopper ikke en mann.
Den sprenger ham i småbiter.
Jeg må møte en person i byen.
Jeg har noe som hun lengter desperat etter.
For en herlig, forfriskende luft.
Hjelp!
Du må kunne bedre enn som så.
En gang til, hardere!
Hva vil du gjøre? Skyte meg?!
Du er en jævla purk, så du må arrestere meg!
Jeg gir opp. Jeg har rett til å bli arrestert.
Du har rett til å holde kjeft!
Var det bedre?
Beveg deg! Kan du ikke reise deg opp?
Skal vi ta en tur ut i frisk luft?
Lufta erjo herlig forfriskende!
Hører du vannet? Det er så rent...!
Husker du da du var like ren?
Hva ser du på?
Vil du ha sex?
Kom igjen, fortell.
Ikke vær sjenert. Hva sa du?
Jaså, du vil bade? Fordi du føler deg skitten.
Et langt og herlig bad...
- Må jeg ha dette arret bestandig? - En plastisk kirurg kan ordne det.
Lfølge dette kartet leder elva ned i dalen-
- og slutter i vannverkets utløpskanal.
Hvorfor er det vanskelig å finne liket?
Vannsystemet består av mange filtreringskanaler.
Alle ville ha en bit av kaka etter at alt ble utbygd.
Ingen vet altså hvor elva slutter?
Jeg er en vanlig ingeniør. Jeg var ikke innblandet!
Det liket må bli funnet.
Brukket nakke, en kule i brystet og et blodbad uten like...
Han er borte for alltid. Du drepte ham, Anna.
Han forsvinner aldri. Han vil alltid komme tilbake. Alltid.
ROMA
Et øyeblikk, så kommer kriminalinspektøren.
Anna, vi skal hilse på kona til den kødden.
Du hadde rett. Han heter Alfredo Grossi.
Bli med, ettersom det er din sak. Vi henter deg om et kvarter.
Dette er vanskelig for Dem, mrs Grossi.
Vi har en del spørsmål angående Deres manns bevegelser og vaner.
- Det er hun, ikke sant? - Unnskyld?
Jeg så bildet hennes i avisa og på tv.
Dette er assistent Manni, en av våre beste kolleger.
Hun har rett til å være her fordi hun etterforsker saken.
Jeg sier ingenting mens hun er her. Det er utelukket.
Begynn med begynnelsen.
Når og hvor så De Deres mann sist?
Jeg føler atjeg er forandret. Betty sier atjeg er gal.
Hvorfor bruker du ordet "gal" hele tiden?
Vet du hva jeg tenkte i går?
Jeg trodde atjeg het Louise.
Liker du det navnet?
Du er merkelig. Hvorfor sier du aldri noe?
Jeg leste en interessant historie på veien hit.
Det sitter en dommer på en elvebredd.
En forbipasserende spør om han kan få låne båten.
"Ja visst."
Den fremmede skyver båten ut i vannet, -
- men den synker, og han drukner.
En som så det roper til dommeren: "Hvorfor advarte du ham ikke?"
Dommeren svarer: "Vi sa ingenting om båtens tilstand."
Jeg vet at du lider. Slike ting tar tid.
Jeg har ikke tid. Han kan dukke opp når som helst.
- Han er død, Anna. - Hvor har du fått det fra?
Har de funnet liket?
Nei. Jeg føler... at han fortsatt tenker på meg.
Og at han vil ha meg. Og han lever fortsatt.
Men du har iallfall befridd meg fra Stendhal-syndromet.
Malerier skremmer meg ikke lenger. Tvertimot.
Ikke se på arret. Det er visittkortet hans.
Etter to år og fire operasjoner ville arret forsvinne.
Tror du på det?
Unnskyld.
- Er du veldig interessert i kunst? - Ja. Er du?
Jeg har studert kunsthistorie i to år.
Jeg tar den opp.
Nei...!
Takk.
Jeg heter Marie. Jeg er franskmann.
Jeg trodde at Marie var etjentenavn.
På fransk kan det være begge deler.
- Har du en...voiture? - En bil? Nei.
Du kan få sitte på scooteren min.
Ålreit. Jeg heter Anna.
Det er en stor plaisir å treffe deg, Marie.
Jeg elsker også kunst. Hvorfor studerer du kunst i Italia?
Renessansen, rinascimento, barokken, Rafaello-
- Michelangelo, Masaccio, Simone Martini, -
- Giorgione, Botticelli, Rosso Fiorentino, Caravaggio, -
- Leonardo de Vinci, Mantegna, Tintoretto, -
- Cosme'Tura, Paolo Uccello, II Pontorno, -
- Beato Angelico, Viligelmo, Gia como Della Porta...!
Han tror atjeg studererjus.
Hvorfor sa du ikke at du var politi?
- Aner ikke. - Hva liker du hos ham?
For det første er han ikke politi.
Hvordan traff du ham?
- Jeg så på noen malerier. - Som sammen med Alfredo?
Det er ikke det samme. Det vet du veldig godt.
Jeg følte meg som en kjedelig og middelmådig person.
Men så traffjeg en hyggelig franskmann-
- som fikk meg til å le.
Jeg tenkte at du ville like å høre atjeg kunne le.
Prøv dette. Min mor har sendt det fra Frankrike.
- Hva er det? - Stoler du ikke på meg?
Det er foie gras.
- Hva? - Gåselever.
Det er virkelig godt.
Det er veldig... kraftig.
Jeg har alltid hatet lever.
Ingen fare.
Nei. La meg gjøre det.
- Noe nytt? - Nei. Anna har kommet hjem.
Dere kan dra. Jeg blir her til klokken tre eller fire.
Hallo?
Hvem er det?
Marco!
Det sto en mann der borte. Han liknet på Alfredo.
Jeg har vært her i flere timer, og jeg har ikke sett noen.
Jeg blir med deg hjem, slik at du kan hvile.
Men...
Kom, så går vi.
Det er litt rart å sitte her, blant alle syke kunstverk.
Nei! Det kan ikke være sant. - Marco!
Nei! Lkke si sånn...!
La ham være. Vær så snill.
Han har ingenting med dette å gjøre.
Nei. Du rører ham ikke!
Hallo?
- Det var han. - Vi skal avlytte telefonen din.
- Hva sa han? - Han sa...
Hva fortalte han?
Han vet atjeg har vært sammen med Marie.
- Hvem er hun? - Nei...
Marie er en gutt. En venn fra Frankrike.
Han sa at han vet at vi ligger med hverandre.
Han er veldig sjalu. Han vil gi ham en lærepenge.
Det høres ikke ut som han. Han liker vel ikke gutter?
Han sa: "Jeg er veldig sjalu på ham."
"Han skal få seg en lærepenge, en gang for alle."
Jeg søker Marie Beyle.
Si at Anna har ringt. Be ham ringe tilbake til meg med en gang.
Hallo? Det er Marie.
- Er du uskadd? - Ja, selvfølgelig er jeg det.
Marco, du kan legge på nå.
- Jeg har savnet deg. - Og jeg har savnet deg, Anna.
Jeg tenker på deg hele tiden. Jeg kan ikke la være.
Din munn, dine hender... Jeg elsker deg.
- Hvis noe skjer med deg, så dør jeg. - Hva er det du sier?
- Når er du ferdig? - Om en halv time.
Vent på meg. Vi møtes der. Jeg vil elske med deg.
Marco, jeg tar et bad.
Museet er stengt.
- Jeg ser etter Marie Beyle. - Marie? Har aldri hørt om henne.
Marie er en mann. Han er forskningsassistent her.
Jaså? Og hvem er du, da?
Rop på ham, ellers mister du jobben!
Anna! - Unnskyld meg.
Vi er ferdige om noen minutter.
- Hvor lenge? - Jeg skal bare rydde opp litt.
- Vent på meg nede. - Greit. Jeg venter nede.
- Hva er det? - Ingenting. Men...
Det er noe jeg ikke har fortalt deg.
Vi tar det senere.
- Lov å komme så fort du kan. - Jeg lover.
Vi ses i morgen.
Hvem er det?
Professor? Er det noen der inne?
Skal jeg låse dørene? Det ligger et lik der inne...!
Vent! Du får ikke gå inn der!
Slipp meg...!
Marie! Elskede...!
Anna, hør på meg.
Ikke rør ham!
Anna, det er meg.
Hvem ringte ham?
Svar, Marco!
Jeg mente ikke å skremme deg. Vi må snakke sammen.
- Har du tid? - Ja.
Han gir aldri opp, ikke sant?
Han slutter ikke før han blir tatt... eller drept.
Det er mange som håper at det skal skje.
Men du må forstå at han ikke er ufeilbar.
Vi kan ta ham, han erjo tross alt bare et menneske.
- Han lar seg aldri bli tatt. - Hvordan kan du vite det?
Fordi... han vet.
- Hva er det han vet? - Han vet alt... alt sammen!
Hvordan kan han vite alt, Anna?
Hva venter dere på? Hit med den... få opp farten!
Med tanke på hvordan liket ser ut, vil jeg si-
- at det har ligget minst tre uker i vannet. Kanskje lenger.
Hva hadde han på seg?
Blå bukser, hvit t-skjorte og svarte sokker.
Mario, skynd deg opp dit!
Inspektør?
Det er en labyrint av kanaler. Liket har flytt rundt.
Husk atjeg advarte deg.
Du burde ha innsett at han ikke lot deg få ham. Hvem...?
Marie. Alfredo ville ikke atjeg skulle få noen andre.
- Du er altså bare hans? - Hvorfor sier du det?
- Han vet alt, sier du. Sikkert? - Han vet iallfall alt om meg.
Vent litt... Tenk på hva du sa.
"Han vet alt om meg." Tror du virkelig på det?
Jeg vet det.
Kjenner han deg bedre enn du selv gjør?
- Du bør nok gå nå! - Hvorfor vil du atjeg skal gå, Anna?
Hei, dette er Anna. Legg igjen beskjed etter pipetonen.
Det er Marco. Vi har funnet Alfredos lik i kanalen.
Han har ligget der i tre uker. Det går altså en gærning til løs.
Ring meg når du hører dette.
Ingen overraskelse. Vi visste at Alfredo var død, -
- og at han ikke drepte Marie.
Hva antyder du?
Sannhetens øyeblikk er inne.
Glem løgnene, slik du tar av deg vinterkåpa når sommeren kommer.
Ja, Manetti. Minst tre uker. Helt klart, sjef. Det er han.
Hvorfor har hun ikke politieskorte om natta?
Jeg ringte, men hun svarer ikke.
Jeg drar dit nå, og jeg blir der i natt.
Hvor har du vært? Jeg har ringt flere ganger.
- Jeg var kanskje på badet. - Fikk du ikke beskjeden?
De har funnet Alfredos lik i kanalen.
- Og hva så? - Slipp meg inn.
- Hvorfor skulle jeg det? - Han er død. Det var ikke...
...Alfredo.
Nei...!
Herregud...!
Han trengte seg inn. Han sa en masse syke ting.
Han prøvde... å voldta meg!
Akkurat som Alfredo. Det var han som drepte Marie, Marco.
- Jeg fortalte ham alt. - Hvorfor ringte du ikke?
Han var sjalu og drepte ham. Jeg fikk ikke elske noen andre.
Hvorfor ringte du ikke meg? Det høres helt utrolig ut, Anna...!
- Hva høres utrolig ut? - At doktoren ville voldta deg!
- At han drepte Marie! - Hva tror du, da?
Anna, jeg tror ikke at du forstår...
Det var ikke Alfredos lik dere fant.
- Jo, det var helt klart han. - Nei! Det var ikke Alfredo.
- Hva mener du? - Jeg vet hvor han er...
Han er inne i meg. Jeg har blitt Alfredo.
Han er som en kreftsvulst som bare vokser og vokser...!
Den blir sterkere for hver dag. Hvorfor... hjalp du meg ikke?
Hvorfor stoppet du meg ikke førjeg drepte Marie?
Han tvang seg inn i meg. Jeg kunne ikke bli kvitt ham.
Anna, hør her...
Hjelp meg å få ham bort. Han kommer ikke til å slutte.
Han beordrer meg til å gjøre grusomme ting.
Som å drepe Marie og legen.
Ta det rolig. Jeg må kjøre deg til et sted...
Nei...!
...der det fins folk som kan hjelpe deg.
- Hvor er revolveren din? - Revolveren min?
- Ja. Hvor er den? - Hva skal du med den?
- Den kan hjelpe oss. - Ålreit. Bli med meg.
Han elsket å male.
Det er kanskje derfor han vil være inne i meg.
Forjeg elsker også kunst.
Den ligger her.
Jeg tar den.
Kjenner du meg igjen nå? Det er meg... Alfredo.
Spre dere og undersøk samtlige hus
Jeg sa jo atjeg ikke var død. Men du trodde meg ikke.
Jeg får ordne alt førjeg drar avgårde.
Jeg skal hilse på far på onsdag og hente klærne på vaskeriet.
Det er det første jeg skal gjøre. Så skal jeg på... renseriet...
Hvor skal jeg ta veien nå?
Grip henne! Men ikke skyt henne.
Det er Anna. Husk det!
Fint. Nå harjeg ordnet alt.
Nå kan jeg stanse og hvile. De oppdager meg nok ikke.
Nei, det går ikke!
Jeg er så trøtt. Jeg må være alene...
Stopp!
- Hva er det du gjør? - Skal du skyte meg?!
Slipp meg!
Du behøver ikke å være redd. Vi skal ikke skade deg.
Ta det med ro.
Det er ikke din feil, Anna. Stol på meg.
Nå er alt i orden. Sånn ja.
Tekstbearbeiding for DVD: Satellittext AB / Stockholm
Oversettelse: Liv Sollien